Pinguini - în ciuda aspectului lor caraghios
au un caracter uimitor.
Aceste păsări vor da viață puilor lor
în ciuda celor mai vitrege condiții.
Camerele spion vor arăta
cât de speciali sunt.
Din Antarctica înghețată...
...până la tropicele arzătoare...
...aceasta e povestea celor mai devotați părinți din natură,
filmată cum nu s-a mai văzut.
PINGUINII SPION ÎN GRĂMADĂ
CUM AU CRESCUT
E sfârșitul verii în Antarctica.
La fel ca ceilalți pui, cei de pinguin imperial au crescut,
deși s-au născut și dezvoltat în unele
din cele mai vitrege condiții de pe Pământ.
De când s-au născut acum două luni,
au depins, pentru orice, de părinții lor devotați.
În curând însă, vor începe să se hrănească singuri.
Peste trei luni vor face cel mai important pas din viața lor
și vor începe lunga călătorie pe mare.
Abia atunci vor învăța, cu adevărat,
cum să devină pinguini adulți.
Camerele-pui ne arată prin ochii unui pui
cum au început să devină tot mai independenți.
Deja petrec tot mai mult timp departe de părinți
îngrămădindu-se, atât pentru confort cât și pentru tovărășie.
Dar când ești cel mai mic,
e greu să te alături celorlalți copii mai mari.
Acest pui trebuie să-și găsească un loc.
Grămada e singura sursă de căldură.
E bine când cineva îți oferă puțin spațiu.
Deși își petrec timpul împreună,
încă se bazează
pe părinți pentru masă.
Marea înghețată se micșorează,
și fiecare părinte se întoarce o dată pe săptămână.
Înfruntă aceeași problemă -
toți puii seamănă între ei.
Cresc repede și sunt mereu înfometați,
așa că cerșesc pește de la oricine.
Tatăl verifică chemarea -
acesta e un impostor.
Imediat e asaltat de alți pui,
toți dorind o bucățică.
Sunt peste 2.000 de pui de cercetat,
și asta înseamnă mult timp.
Așa că se apropie de fiecare grup
și testează cine reacționează la chemarea lui.
Un pui răspunde.
Dar e blocat în grămadă,
fără cale de ieșire.
Nu poate face decât un singur lucru -
să "plutească" pe mulțime.
A reușit, dar trebuie să-și dovedească identitatea.
Dacă tatăl hrănește un alt pui,
săptămâna petrecută la pescuit e irosită.
Iese din mulțime și permite identificarea.
Chemarea lui subțire
e proba concludentă.
Își primește răsplata.
În insulele Falkland,
puii de Țopăitori sunt la fel de solicitanți.
Sunt la vârsta adolescenței, în termeni umani,
și au un apetit pe măsură.
Țopăitorii sunt păsări brave,
și acești părinți hărțuiți
se zbat să le satisfacă apetitul nesățios.
Ca să hrănească aceste guri mereu înfometate,
ambii părinți trebuie să pescuiască non-stop.
Un cârd de pinguini pleacă pe mare.
Pentru prima dată,
puii sunt lăsați singuri, fără niciun părinte.
Cei câțiva adulți rămași se iau de orice hoinar.
Puii sunt obligați să stea împreună.
Aceștia nu sunt bone,
sunt adulți care nu au avut pui anul acesta.
Rezultatul acestei acțiuni
este formarea unei creșe.
Deși nu e prea multă hrană,
puii sunt în siguranță când stau grămadă.
În deșertul din Peru,
pinguinii Humboldt petrec și ei mult timp la pescuit
și mai puțin cu puii.
La fel ca Țopăitorii, niciodată nu aduc destulă hrană.
"Cerșetorii" îi determină să pescuiască mereu.
Fiecare zi înseamnă o nouă călătorie prin deșertul fierbinte.
Camerele de filmat surprind aceste provocări zilnice.
Păsările vin și pleacă continuu,
drept urmare camerele spion au de lucru.
Pinguinii fac acest drum mereu,
dar asta nu înseamnă că e ușor.
Această potecă a fost creată de picioarele a nenumărate generații.
Rămâne totuși periculoasă.
Astăzi însă e ziua norocoasă a pinguinilor.
La poale s-a format o saltea de pene,
aduse de vânt, de la miile de păsări marine care năpârlesc,
în colonia de deasupra.
Salteaua amortizează căderea
celor care pășesc greșit.
E cea mai ușoară coborâre.
Mai întâi sar...
și apoi se bucură de călătorie.
Penele au amortizat căderea,
dar pentru pinguinii Humboldt nimic nu e ușor.
Plaja, ocupată inițial de foci,
acum este invadată de sute de cormorani Guanay.
Pinguinii se amestecă în mulțime,
și-și croiesc drum.
Din fericire, cormoranii sunt printre puținele creaturi de aici
care nu atacă pinguinii.
Alungând focile,
nu s-au schimbat prea multe.
Cormoranii urăsc focile
la fel de mult ca pinguinii.
Le hărțuiesc constant,
făcându-le viața mizerabilă.
Focile își găsesc liniștea
doar la marginea plajei.
Măcar odată lucrurile merg bine pentru pinguinii Humboldt.
Cormoranii au curățat zona,
dar acum pinguinii concurează cu ei pentru hrană.
Spre norocul lor aceste ape bogate,
au suficientă hrană.
În Antarctica, camera-pui,
se dovedește o mare atracție pentru pinguinii
care nu s-au reprodus anul acesta.
Unul încearcă să ia sub aripa sa camera spion.
Există însă un pui real care reacționează la chemările lui.
Chiar și așa adultul pare să prefere camera-pui.
Ca de obicei, camera-pui
e acceptată ca orice altă pasăre din colonie.
Dar camera-pui are treabă.
Puii adevărați cresc repede.
Acum își petrec aproape toată ziua la grămadă,
în timp ce adulții păzesc marginile.
Se întâlnesc doar la ora mesei.
Când un părinte încearcă să se întâlnească cu puiul său,
fără să-l cheme, apare confuzia.
Puii zăpăciți, se alătură
imediat oricărui adult care trece pe acolo.
Nu mai poți ajunge nicăieri.
Părinții nu mai au răbdare
și puii sunt obligați să reziste.
Puii simpatici,
sunt greu de părăsit.
Dar la fel ca o mamă care-și duce copilul la școală,
nu e bine să fii agitată.
Când mama pleacă pe mare, puiul încearcă s-o urmeze.
Dar mama nu privește înapoi.
Tot mai mulți părinți pleacă, dar puii nu depășesc o graniță invizibilă.
Nu-și vor mai vedea părinții,
decât când aceștia vor reveni cu hrană.
Cei câțiva părinți care rămân îi vor supraveghea.
Dar nu vor fi la fel de tandri ca proprii părinți.
Puii vor învăța cum să crească.
La fel ca la imperiali, Țopăitorii adolescenți
își pierd vremea așteptând întoarcerea părinților.
Se plictisesc repede.
Atunci sunt luați prin surprindere de prădători.
Din fericire, pot înfrunta pescărușii și skua.
Și sunt mereu de pază câțiva adulți.
E vremea ca puii să înceapă să exploreze.
Dar pentru o pasăre socială, să fie singură nu e o idee bună.
Un petrel uriaș -
un prădător de temut.
Și un pui temerar, este exact ce-i trebuie.
Îl apucă de pene!
Petrelul îl scapă
și paznicii năvălesc.
Împreună, copleșesc cel mai de temut prădător al coloniei de pinguini.
Petrelul se retrage învins.
Puiul a scăpat,
dar nu primește laude.
Cu câteva lovituri de cioc,
este expediat înapoi la creșă.
Deși imperialii trăiesc la peste 6.400 km distanță,
înfruntă același prădător.
Sosirea petrelilor
declanșează un val de teamă în colonie.
Dispersarea grupului este exact ce-și dorește.
Cea mai bună apărare este reformarea grămezii -
siguranță prin număr.
Formează un zid de trupuri,
dificil de penetrat de către atacator.
Petrelul încearcă să apuce orice pui
care nu s-a ascuns bine.
Puii însă, au învățat să riposteze.
Oriunde încearcă petrelul,
întâmpină rezistență.
Aici e șansa lui să spargă grămada,
și să izoleze un pui.
Dar până și pașnicul pinguin imperial va riposta,
și are o armă ascuțită.
Deocamdată, pinguinii au rspins amenințarea.
În timp ce noaptea se lasă în Peru,
camerele speciale surprind noi pericole pentru puii de Humboldt.
S-a întors un vechi inamic.
Liliecii vampir. De obicei atacă
leii de mare de pe țărm,
dar puii de pinguin sunt o alternativă bună.
Adulții știu de pericol,
dar puii habar n-au.
Puține creaturi se furișează atât de bine ca vampirii.
Au de ales dintre atâția pui,
încât liliecii vor avea o masă garantată.
Scena în care un liliac vampir
se hrănește dintr-un pinguin,
nu a mai fost filmată vreodată.
Pericolul este sângerarea,
care poate slăbi puii,
în plus liliecii sunt purtători de boli,
precum rabia.
Adulții trebuie să fie atenți
ca să respingă atacul liliecilor.
Nu sunt lipsiți de apărare.
Să arunce noroi pe lilieci
este tactica lor favorită.
Aceasta e apărarea supremă.
Dar să nimerească ținta
poate fi un joc periculos.
În curând puii vor mai avea un motiv
să plece pe mare -
au nevoie de o baie!
În colonia imperialilor,
a apărut brusc un patinoar!
Un ușor dezgheț, apoi îngheț,
oferă șansa testării unei noi abilități.
Picioarele pinguinilor
nu sunt cele mai bune patine.
Toată lumea are nevoie de timp
să stăpânească noua tehnică.
Orice patinator știe
că îndepărtarea picioarelor este o mișcare proastă.
În curând, toată lumea patinează.
E lumea gheții și a zăpezii,
și este o abilitate care oricând
poate fi folositoare.
Nimic nu este mai important decât îndemnul personal
ca să înveți mai repede.
Fiecare succes însă,
e însoțit de un mic regres.
Chiar și experții fac greșeli.
După atâta practică,
odihna bine meritată.
Puii Țopăitorilor preferă să-și conserve energia
până când vor reveni părinții cu hrană.
Dedesubt, sosesc pescarii
cu noi provizii proaspete.
Cu toții pornesc pe drumul periculos spre vârf,
la cuiburi, dar astăzi marea e foarte agitată.
Trebuie să facă un salt periculos,
așa că decid altfel.
E o decizie înțeleaptă,
pentru că azi hula în Atlantic e foarte mare.
Există un alt drum folosit însă rareori.
Dintr-un motiv întemeiat.
Nu e loc decât pentru un pinguin odată.
Având burta plină,
e greu să te strecori.
Camera de filmat urmărește
pe cei ce reușesc.
Înapoi la intrare,
se formează o coadă.
Mulți se înghesuie în spate,
și e îmbulzeală.
Acestui pinguin nu-i place să fie împins din spate.
În timp ce încearcă să controleze coada,
câțiva se strecoară și îi iau locul.
El pare însă mult mai îngrijorat de intruși
decât de faptul că își pierde rândul.
E ca și cum ai încerca să împingi înapoi fluxul.
Se dă bătut și trece și el.
Pinguinilor înșirați pe un rând
le vor trebui ore întregi să ajungă la colonie.
Mulți pui vor avea de așteptat până ce vor mânca.
Primii părinți care sosesc sunt asaltați de puii
care încearcă să obțină ceva de mâncare.
La fel ca la imperiali,
adulții trebuie să-și identifice proprii pui în mulțime.
Impostorii sunt respinși.
Fiecare părinte folosește o chemare specifică pe care numai puiul său o recunoaște.
La fel, aduții cunosc ciripitul specific puilor săi.
Identitate verificată și confirmată.
Părinții își duc puiul departe de mulțime,
pentru a-l hrăni în liniște.
În curând, va fi destul de mare
să plece pe mare.
În colonia imperialilor,
puii sunt de asemenea gata să devină independenți.
În orice clasă, întotdeauna
unii sunt mai avansați decât ceilalți.
Acesta e aproape cât mama de mare.
Consumă aproape cinci kile de pește odată
și e aproape imposibil
să ții pasul cu foamea lui.
Cu atâta hrană,
își mărește rezervele de proteine pe care le depozitează în mușchi.
E mare pentru vârsta lui.
Nu știe că aceasta va fi
ultima masă pe care o va primi de la mamă.
Fără prea multe fasoane,
îl părăsește și pleacă pe mare.
El nu știe încă,
dar mama lui și ceilalți părinți
își părăsesc în liniște puii și colonia, pentru totdeauna.
Puii, nu știu ce schimbare importantă are loc în viața lor,
sunt părăsiți și doar câțiva adulți mai rămân.
Nu-și vor mai vedea niciodată părinții devotați.
Puii de Țopăitori au ajuns și ei la acest punct.
Înainte să intre în ocean,
trebuie să-și lepede puful.
Treptat, sunt dezvăluite
tuleiele penelor de adult, de dedesubt.
Camera-ou surprinde câteva din noile stiluri punk
care încep să apară.
Înainte de a deveni cu adevărat Țopăitori,
mai au ceva de important de învățat -
țopăitul.
Săriturile sunt contagioase,
și toată lumea participă.
E vorba
de întărirea musculaturii picioarelor.
Camera-ou
e prinsă și ea în vâltoarea evenimentelor.
În Antarctica,
gheața care se topește se apropie tot mai mult de colonie.
Cei câțiva adulți rămași se pregătesc să se întoarcă
acolo unde le place mai mult.
Camera de filmat i-a însoțit la sosire
și este cu ei și la plecare.
Așa cum s-a văzut, nicio altă pasăre nu îndură atâtea
de dragul puilor și niciuna nu este atât de devotată.
Peste patru luni, se vor întoarce aici să se împerecheze din nou,
dar pe moment și-au terminat treaba.
Camera de filmat nu rămâne singură multă vreme.
Adelie - cealaltă specie de pinguini
care se reproduce în Antarctica.
Au un aranjament
cu pinguinii imperiali,
să ocupe zonele stâncoase din jurul zonei lor de reproducere,
după ce puii au plecat.
Pe țărm, altă cameră de filmat
surprinde dintr-un alt unghi
invazia noilor pinguini.
Sosesc peste 100.000
în următoarele trei săptămâni.
Camera se apropie pentru a lua imagini.
Adelie sunt niște pinguini mici, bătăioși,
care nu se lasă înfrânți de nimic.
Camera de filmat, din fericire, e ferită.
În colonie,
puii de pinguin imperial descoperă
cum e viața pe cont propriu.
Mulți nu s-au mai hrănit de o săptămână.
Foamea determină o schimbare în comportamentul lor.
Devin neliniștiți și încep să reacționeze
la chemarea mării din depărtare.
Părăsesc locurile friguroase și își încep călătoria.
Descoperă o lume diferită
de cea pe care au părăsit-o.
Fiecare sarcină le perfecționează abilitățile
care îi vor ajuta
mai târziu în viață.
Sunt mereu
în mișcare spre mare.
Deși uneori,
fac un pas înainte și doi înapoi.
În Peru, puii de Humboldt
au doar 12 săptămâni,
dar și ei sunt gata să părăsească colonia.
În timp ce adulții pleacă la pescuit,
puii mai îndrăzneți
hotărăsc să li se alăture.
Puii sunt nervoși.
Nu au mai părăsit colonia până acum
și trebuie să traverseze deșertul.
Cormoranii reprezintă o imagine tulburătoare.
Cândva, au invadat colonia cu miile.
Acum trebuie să-i înfrunte din nou.
Pentru ghidul adult, e doar o altă zi de muncă.
Pentru pui e altceva.
Confuzia se mărește,
odată cu sosirea altor cormorani.
Nu are unde să se ascundă.
Este înconjurat,
și ghidul a dispărut.
O jumătate de milion de păsări
sunt prea mult de înfruntat
când ai doar trei luni.
Singur, nici măcar nu știe drumul spre plaje.
Apoi o imagine care l-ar putea ajuta -
un grup de pescari care
merg spre mare.
Se grăbește să-i ajungă.
Împreună ajung la poteca de pe faleză.
Apar noi îndoieli.
Drumul până jos e lung.
Câteva îndemnuri încurajatoare.
Exact ce-i trebuie.
Are și de ce să fie nervos,
poteca e abruptă
și salteaua de pene de la poale a dispărut.
Odată ce pornește,
nu mai e cale de întors.
În sfârșit, nu mai are unde cădea.
Dar după cum descoperă imediat,
pentru pinguinii Humboldt provocările nu se termină niciodată.
Sute de lei de mare și de foci
blochează calea spre mare.
Adulții i-au înfruntat de multe ori,
dar pentru pui e o experiență nouă și înspăimântătoare.
Puiul e prea înspăimântat ca să se miște,
dar adulții știu că e o singură cale de a răzbi -
tot înainte.
Nu pare o idee prea bună,
dar e eficientă.
Puiul ratează momentul optim.
Adulții l-au lăsat în urmă.
În timp ce se retrage spre faleză,
gădește intrarea într-o peșteră marină.
Acest pasaj secret a mai fost folosit de alți pinguini
când au sosit prima dată. Acum folosește tunelul în sens invers.
Liliecii vampir pândesc în întuneric,
dar sprintând prin peșteră nu e descoperit.
Norocul e de partea lui -
grupul de pescari cu care a fost
au trecut și ei de leii de mare
și se apropie de mare.
Și alți pui au reușit.
Nu va intra în mare singur.
E pentru prima dată când vede apă.
Nu e o prezentare prea blândă.
Se ține bine pe picioare.
Vrea să intre când e pregătit.
În fine își adună curajul.
Marea rece va fi casa lui
în următorii doi ani,
până când se va întoarce să se reproducă.
În sfârșit, valurile îl îmbrățișează.
Întâlnirea puiului de pinguin imperial, cu apa, are loc treptat.
În multe locuri, gheața s-a topit
formând bălți.
Nu a întâlnit până acum o suprafață pe care nu poate păși.
Niciun pui nu a mai înotat până acum
și sunt luați
prin surprindere.
Aceste bazine naturale, de vâslit,
sunt locurile perfecte de testare
a înotătoarelor.
În curând înotul devine ceva natural.
Și totuși ieșirea nu este niciodată la fel de ușoară ca intrarea în apă.
Acum au de înfruntat o provocare și mai mare.
Petrelii s-au întors.
Încearcă să fugă, dar alergatul
nu este punctul forte al unui pinguin imperial.
O alunecare este tot ce-i trebuie unui petrel.
A prins puiul de penele de la gât.
Dar rămâne cu puful
și puiul dispare în mulțime.
La fel ca la grămadă, puii formează un cerc defensiv
și sunt gata să se apere.
Par mici și neajutorați,
dar au aproape un metru înălțime -
e dificil chiar și pentru un petrel.
Cel mai apropiat pui se îmbățoșează
ca să pară mai mare
și să-i apere pe cei din spate.
Prin asta câștigă timp.
Lucrurile sunt pe muchie.
Apoi, de nicăieri, apare un ajutor neașteptat.
Un adelie.
Petrelul a mai avut de-a face cu această pasăre super-agresivă.
Pinguinil adelie, plin de încredere se așează
între puii de imperial
și pericol.
Petrelul renunță,
știe când e înfrânt.
Mai sunt și alte mese.
Însoțiți de salvatorul lor,
puii își continuă drumul spre mare.
În colonia Țopăitorilor,
a venit ziua cea mare pentru pui.
Toți răspund dorinței de a explora lumea de dincolo de colonie.
La fel ca pinguinii Humboldt,
puii însoțesc adulții în călătoria spre mare.
Încă nu știu,
dar călătoria e numai dus.
Puii de Țopăitori nu se tem ca cei Humboldt,
sunt construiți să meargă pe stânci.
La vârsta asta însă, nu pot sări înapoi, în sus.
Ca și părinții lor,
sunt perseverenți.
Încep coborârea pe stânci,
în șir,
dar o imagine ciudată
îi face să se oprească.
Privesc la ceva ce nu au mai văzut vreodată.
Sunt tinere păsări care nu s-au mai reprodus
și care au venit la țărm să-și lepede penele vechi.
Părinții puilor vor face la fel, în curând.
În această situație neplăcută,
sunt țintuiți pe uscat.
Devin irascibili
și nu le place să fie deranjați.
Puii sunt nevoiți să înainteze.
Primii sunt aproape de mare.
Sunt curajoși,
dar nu au încă abilitățile părinților lor.
Nu toți sunt așa de încrâncenați.
Acest pui crede că a găsit un drum mai sigur.
În timp ce el ezită,
ceilalți ajung la mare.
Pășesc în valuri
cu plăcerea tipică unui Țopăitor.
Dacă ești prea precaut
rămâi singur.
E blocat.
Puii de imperial sunt încă apărați de adelie,
și-și continuă drumul spre mare.
Se opresc pentru odihnă și dichiseală.
Adelie nu se aștepta la asta,
și înaintarea nu decurge bine.
E hotărât să-i facă să se miște.
Puii sunt de două ori mai mari decât el,
dar asta nu-l oprește.
Mai devreme i-a ajutat,
dar acum are altceva de făcut.
Vrea ca imperialii să plece.
Vrea ca locul să fie doar al lui.
În timp ce adelie mână pinguinii imperiali,
aceștia se apropie de mare.
Sunt aproape de margine
dar nu par interesați să intre în apă.
Mulți au încă puf pe ei.
Trebuie să scape de el înainte de a intra în apă.
Pinguinului Adelie nu-i pasă,
vrea să-i vadă plecați.
Treptat, îi împinge
spre marginea gheții.
În sfârșit, unul din pui intră în apă.
Sosesc și alți adelie,
iar presiunea crește.
Încă un pui intră în apă.
Alții sunt gata să li se alăture.
Dar încă mai au puf pe ei,
nu pene de pinguin
cum ar trebui ca să pornească pe ocean.
Pe moment, Adelie și-au atins scopul,
dar puii nu sunt convinși.
Cu puf pe ei, nu se pot scufunda
și pot fi prinși ușor de prădători.
Știu că sunt în pericol.
Încearcă să se alăture celor câțiva
de pe mal.
Să intre în apă a fost greu,
dar să iasă e și mai dificil.
Își folosesc ciocurile ca pe niște pioleți,
așa cum fac părinții lor.
Data viitoare vor intra în apă
doar când vor fi bine pregătiți,
și atunci, nu se vor mai întoarce.
Puiul de Țopăitor e tot blocat.
În ciuda atenției sale, sfârșește
făcând o tumbă uriașă.
Necazurile nu s-au sfârșit.
O cracara - un prădător periculos.
Sosesc și altele.
În cel mai prost moment posibil,
este depășit numeric.
Apoi...
sosesc întăririle!
Rațe steamer -
cele mai agresive din lume.
Le urăsc pe caracara și nu se vor lăsa
până nu le vor alunga.
Puiul nu mai e singur.
Are tovarăși
în partea finală a călătoriei.
Se aruncă în apă, alunecând pe stânci
ca pe tobogan.
Nu s-a terminat încă, uriașul petrel s-a întors -
e un prădător totuși.
Puiul se scufundă...
...dar imediat iese la suprafață.
Nu s-a mai scufundat niciodată.
De data asta petrelul îl prinde!
Vin și alții pentru ospăț.
Dar petrelul îl scapă.
De data asta, pinguinul
rămâne sub apă, în siguranță,
și se alătură celorlalți.
Nu privește înapoi.
Aici e locul lui.
Își va petrece următorii trei ani
învățând secretele mării,
după care se va întoarce să se reproducă.
Acum e în elementul lui...
și dispare ca o săgeată.
În Antarctica, a trecut o săptămână
și puii
sunt gata să plece.
Camera-pui e acolo
să surprindă plecarea.
A fost cu ei de când s-au născut, acum cinci luni,
și i-a urmărit în timp ce înfruntau provocările și cum creșteau.
Astăzi e ziua cea mare
pentru care s-au pregătit puii.
În sfârșit părăsesc lumea de gheață,
pentru a-și începe primul an pe mare.
Sunt gata cu toții,
să pornească ca unul.
Se pare că au ceva în minte.
Merg pe marginea gheții
urmărind parcă ceva...
...și se opresc în cel mai înalt punct.
Au ales locul.
De aici vor pleca
pe mare.
E un salt de aproape patru metri.
Cel mai mare pas pe care-l vor face.
În sfârșit,
un pui se decide.
Este primul,
dar vor urma și alții.
O avalanșă de pinguini intră în mare.
Și-au petrecut primele luni de viață pe gheață...
...dar aici e locul unde trebuie să fie.
La fel ca toți pinguinii ale căror povești le-am urmărit, succesul lor
se datorește devotamentului extraordinar
al părinților lor.
Peste patru ani,
acești pui se vor întoarce
și vor înfrunta aceleași provocări extreme,
doar pentru a avea proprii pui.
Deocamdată, au de explorat un ocean uriaș.
Camerele de filmat-pinguin au devenit
parte din viața lor.
Au fost martore la nenumărate evenimente
care nu au mai fost văzute,
și chiar au făcut parte din grămadă.
Acceptarea implică și gelozie.
Ca în toate filmele cu spioni,
lucrurile nu decurg mereu conform planului.
Traducerea și adaptarea © Pogăru'